-Detta har hänt: -Vi är lika, och kan bedra varandra.
Har du avfyrat ett vapen?
-Jag vill ta honom. -Han ger mig inget.
Jag vet hur lungcancer fungerar. Snart finns det inget du kan göra.
-Vad håller du på med? -Han mördade Freddie Lounds.
-Hur var min begravning? -Vi kommer att åka fast.
-Ge honom det han vill ha. -Chesapeake Ripper.
Doktor Hannibal Lecter önskar bjuda mig på middag.
Du sitter i samma stol som så många gånger förut.
I dess molekyler finns vibrationer av alla samtal vi haft i dess närvaro.
Alla ordväxlingar.
Småaktiga irritationsmoment, dödliga avslöjanden...
Erkännanden om katastrofer.
Livets grymtningar och poesi.
Allt vi någonsin sagt.
Lyssna.
Vad hör du?
En melodi.
Vi är orkestrerade kolatomer.
Du och jag.
Och Jack.
Våra öden svävar och simmar i blod och tomhet.
Alla slår sig ner för middagen.
Jag är avlyssnad. Jag har prickskyttar på taken med fri sikt.
Han kommer att försöka döda dig i köket, av praktiska skäl.
Det gör det enklare att laga till råbiffen.
Jack blir inte lätt att döda.
Han kommer att vara beväpnad.
Han är stark. Vältränad.
Vi får inte tveka.
Hannibal tror att du är hans vapendragare.
Jag tror att du är min.
När kaninen skriker kommer räven springande, men inte för att hjälpa.
När du hör Jack skrika - varför kommer du då springande?
-När ögonblicket är inne... -När ögonblicket är inne...
Kommer du då att göra det som krävs?
Ja.
Ser du nu? Ser du nu?
Förlåtelse är en sådan djupt medveten-
-och ändå omedveten angelägenhet.
Man kan inte välja att förlåta.
Det är något som bara sker.
Har det skett hos dig?
Jag dog.
Jag står mellan två dödsögonblick.
Punkten i slutet av en mening skänker betydelse till varje ord.
Till varje tomrum som föregick den.
Ni flyttade min punkt, doktor Lecter.
Ni flyttade min betydelse.
Jag är inte här för att jag själv vill.
Det såg ni till.
Jag är här...
...för att jag inte kan överge Jack.
Inte en gång till.
Kärleken och döden är två springande punkter vad gäller mänsklig sympati.
Det vi gör för andra lever kvar.
Du skonade mig för Jacks skull.
Kommer du att skona honom för min skull-
-när jag är borta?
Jag tänker njuta av min återuppståndelse.
-Vad är bättre än en överlevare? -Räkna oss inte som överlevare än.
Jag räknar mig som överlevare. Jag började som cancerskribent.
-Cancer är väldigt lukrativt. -Det vill jag lova.
"Botemedel mot cancer". "Mirakelkur".
Alla söker vi desperat efter lite hjälp.
Jag vill be dig göra en sak för mig, Freddie.
Eller snarare inte göra.
Skriv inte om Abigail.
Du kan skriva om mig eller om Hannibal.
Men låt Abigail vara.
Du vet faktiskt inte om du ska överleva honom, eller hur?
Låt henne vila i frid.
Det här är dina anteckningar om mig.
Det stämmer.
Kommer inte dina patienter att behöva dem?
FBI skulle detaljstudera dem. Det vill jag bespara mina patienter.
Jag monterar ned den jag var och flyttar sten för sten.
När vi lämnar det här livet, Jack Crawford och FBI bakom oss-
-har jag alltid den här platsen.
-I din minnesbank? -Det är ett vidsträckt palats.
Även med medeltida mått.
Foajén är Normanderpalatset i Palermo, ståtligt och tidlöst-
-med en erinran om vår dödlighet: Dödskallenristningen i golvet.
Jag behöver bara ett vattendrag.
När du inte kan vinna över livet får du allt att försvinna.
Jag lutar huvudet tillbaka, sluter ögonen och vadar ut i vattnet.
Om jag blir gripen kommer mitt palats att bli mer än en minnesbank.
Jag kommer att leva där.
Skulle du vara lycklig där?
Alla palatsets rum är inte underbara, ljusa och vackra.
I våra hjärtans källarvalv lurar faran.
Det finns gropar i själens golv.
Under de korta, ryckiga ögonblicks sömn jag får...
...ser jag bara ett virvlande mörker bakom mina ögonlock.
Jag drömmer att mörkret övertar mig.
Det kommer och det är så försåtligt.
In genom näsan, in i öronen.
Jag känner mig förgiftad.
Vi har alla blivit förgiftade.
Du såg det ingen annan såg.
Det krävdes bara ett trauma.
Vi är fortfarande mitt uppe i det.
Det värsta är snart över.
Du har gillrat en fälla och ska locka Hannibal i den.
Hur kan du veta att han inte gör detsamma?
Det vet jag inte.
-Vet du vad en imago är, Will? -Det är en flygande insekt.
Det är sista stadiet i en metamorfos.
Då man blir den man är tänkt att vara?
Det är även en term från psykoanalysen.
Imago är en bild av någon man älskar, begravd i det undermedvetna.
-Vi bär den med oss hela livet. -Ett ideal.
Hela begreppet...
Jag har en bild av dig, precis som du har av mig.
Ingen av dem är något ideal.
Vi är båda för nyfikna på allt för att ha några ideal.
Är det idealiskt att Jack dör?
Det är nödvändigt.
Det som sker med honom är förutbestämt.
Vi kunde ge oss av nu - i kväll.
Mata hundarna, skriva en lapp till Alana och aldrig träffa dem igen.
Det vore nästan artigt.
Då vore det här vår sista middag.
I det här livet.
-Jag serverade lamm. -Offerlamm.
Jag behöver inte göra något offer.
Behöver du det?
Jag vill att de ska veta.
Om jag erkände för Jack Crawford nu...
Då skulle jag förlåta dig.
Om Jack sa att allt var förlåtet...
Skulle du då ta emot hans förlåtelse?
Jack erbjuder ingen förlåtelse.
Han vill ha...
...rättvisa.
Han vill se dig.
Se vem du är.
Se vad jag har blivit.
Han vill veta sanningen.
Skål för sanningen, då.
Och alla dess konsekvenser.
-Det är brottsprovokation. -Man kan inte provocera fram mord.
Jo. Det är precis det du gör.
Du vill kränka doktor Lecters egendom och rättigheter.
Den ende som är inblandad i utredningen-
-och som vi faktiskt vet dödat någon, är Will Graham.
Det var i självförsvar.
Hannibal Lecter provoceras att begå mord av en FBI-infiltratör.
Det här är inte klokt. Du får honom aldrig fälld. Du tänker inte klart.
Vi får aldrig en bättre chans att ta den här mannen.
Jag har förstått att er fru är svårt sjuk. Ni är frånvarande.
Efter en utfrågning beordrar jag tjänstledighet av personliga skäl.
Det här är häpnadsväckande.
-Vad gör ni åt Hannibal Lecter? -Vi tar passet och genomsöker huset.
Hannibal har redan öppnat sitt hem. Vi måste ta honom på bar gärning.
-Ska Jack få sänka hela avdelningen? -Nej.
Men Will och Jack är din bästa chans att ta honom.
Den här mannen, som Will Graham dödade i självförsvar...
Han lemlästades. Det finns en punkt då det inte längre är självförsvar.
Jack Crawford godkände det och dolde det sedan från oss.
Will försökte dölja sin identitet.
Verkligheten slutar inte gälla för att du slutar tro på den.
Jack Crawford missbrukade sin ställning.
Ms Prurnell. De är desperata.
De bryter mot lagen.
Jag tänker låta åtala dem.
-De kommer inte att ge upp. -Det är därför de ska tas i förvar.
Jack vet vad ni måste göra.
Han kommer att göra det han måste.
-Hallå? -Det är Alana. Är Jack med dig?
Nej, hur så?
De har en häktningsorder på dig för medhjälp till brottsprovokation.
Och för mordet på Randall Tier.
De tänker gripa Jack också.
Will?
Adjö, Alana.
Hallå?
De vet.
-Hej, Jack. Du är tidig. -Jag kunde inte bärga mig.
Vill du vara andrekock?
Jag vill tacka dig. För din vänskap, Hannibal.
Äkta vänskap är att förstå och att bli förstådd.
Med absolut klarhet.
Då är det här...
...vår vänskaps klaraste ögonblick.
Jag vill anmäla skottlossning.
Hannibal!
Var är Jack?
I skafferiet.
Jag hoppades att vi inte behövde säga adjö. Inget sett, inget sagt.
-Det vore kanske oartigt. -Stanna!
Jag var så blind.
Jag jobbade hårt för att förblinda dig. Du kan förbli blind.
Du kan gömma dig för allt det här.
Gå din väg, så låter jag dig vara. Stannar du så dödar jag dig.
Var blind, Alana. Var inte modig.
Jag tog din ammunition.
Jag hittade mer ammunition.
Abigail?
Jag är så hemskt ledsen.
Jag behöver ambulans till 5 Chandler Square.
Jack är där inne.
Gå.
Abigail...
Jag visste inte vad jag skulle göra så jag gjorde som han sa.
Var är han?
Du skulle ju ge dig av.
Vi kunde inte åka utan dig.
Tiden gick baklänges.
Tekoppen jag krossade blev hel igen.
Abigail fick en plats i din värld.
Förstår du?
Vi fick alla en plats, tillsammans.
Jag ville överraska dig.
Och du...
Du ville överraska mig.
Jag lät dig lära känna mig...
Se mig.
Jag gav dig en sällsynt gåva.
-Men du ville inte ha den. -Inte?
-Du vill beröva mig mitt liv. -Nej. Nej, inte ditt liv.
Min frihet, då. Den ville du ta ifrån mig.
Spärra in mig i en fängelsecell.
Kunde du ha förändrat mig, så som jag har förändrat dig?
Det har jag redan gjort.
Ödet och omständigheterna har fört oss tillbaka till detta ögonblick-
-då tekoppen krossas.
Jag förlåter dig, Will.
-Kan du förlåta mig? -Gör det inte. Gör det inte.
Nej...
Abigail, kom hit.
Nej, nej, nej!
Du kan få allt att försvinna.
Luta huvudet tillbaka.
Slut ögonen.
Vada ut i det fridfulla vattnet.
Hallå? Jack?
Översättning: Gabriella Eseland www.btistudios.com
Jus d'orange? Eau? Champagne?
Je voudrais du champagne, s'il vous plaît. Merci.
-Madame? -Non, merci.